![](../foto_clanky/1635685544img.jpg)
Po třech letech družstva opět v podání Žižkovského autoklubu v okolí Pelhřimova, u kterýho jsme začínali na tradiční zručce. Tu zvládl Aleš s novým Kamiqem velice dobře a že se tam dalo zabloudit, o čemž by mohl vykládat Venca Mrštík. O chvíli později jsme zjistili, že zručky se sice dají s Kamiqem jezdit, ale že zásuvka ze zapalovače dává málo pro měnič napětí, ze kterýho napájím svůj noťas. Ten už má nejlepší za sebou a bez nabíjení vydrží asi 5 minut. Po třech minutách pípání měniče i noťasu, jsem ho raději zavřel.
Více nervózní jsem však byl z trati. Hned na začátku motání po garážích víceméně bez plechu a následný 2,5km dlouhý nájezd na SM2 úplně bez plechu. Do toho pokyny a dokonce i podmínky typu nemožnosti projetí mapového místa, při hledání jiné než nejkratší trasy v prováděčkách, a ne v itineráři. Kolečka nejsou kruhové objezdy, ale kóta na kříži je kruhový objezd, který se má opouštět 1. výjezdem. Ale na jakou stranu se takový mapový kruháč jezdí, když s tím mám počítat dopředu? Ano, stačilo pochopit svého autora. Ale tak jak jsem chválil v Žamberku HR, tak tady to šlo určitě učesat líp. Tím už narážím na všechny další itineráře, kde jsou skoro všechny vložáky neřádově zapsané a chybí za kterým návěštím se to má plnit. Shellákům dokonce po škrtnutí začátku vložáku „Na 30m SM3 jeď L a 1,78 km jeď R“, zůstalo jen “1,78 km jeď R“. Naše holky z družstva to zkusily od startu, a jelikož jezdily celý dopoledne (poté co jsme si z toho ráno dělali srandu) R jako doprava, tak jim to naštěstí sedlo po trati. Jinde už to teda bylo za body 😊. Proč to tedy zrovna Petr, odborník na časování a vysvětlování rozdílů mezi projetí a projetím a podobně takto pustil, je mi záhadou. V obědové pauze to pak dorazil, když mi řekl, že pokynem projeď jednosměrku, myslel vjeď do jednosměrky. Všechny ty špatné zápisy podle mě dělaly naprosto zbytečnou kaňku na jinak dobré soutěži. Zkušená posádka se pokusí vcítit, jak to mohl autor myslet, anebo zkusí promyslet více variant. To všechno ale stojí spoustu času, což je to hlavní, co slabší posádky nemají.
A přitom trať byla dobrá. V první etapě jsme jen trochu bojovali s nalezením konců SM a při nájezdu na SM5 za kótou 110 byly dvě stejné varianty průjezdu přes zastávku. Ještě jsem byl nervózní z toho, že jsme celou etapu nepotřebovali domalovávací podmínku (a bylo to dobře). Ve druhé etapě jsme proti tomu co bylo na diskuzi jeli tu hlavní 2x. Co by dělal ten, kdo by vjel do Lidmaně přes začátek obce radši nechci ani domýšlet. Tady bylo asi velice blízko k proškrtání zbytku etapy. Koukám, že tu pak mám poznačených trochu více chybek, ale v tom už se pitvat nebudu. I tak je to negativní více než dost, ale to je prostě tím, že to člověku utkví víc v paměti, na rozdíl od bezproblémových pasáží. Snad to alespoň přispěje k nějakým jasnějším zadáním do budoucna. Ještě jsem byl trochu překvapen z těch všech rozbitých cest a v autě si říkal, jak to jezdí Kubíčci s TTčkem. Když jsem se jich na to pak ptal, tak na mě hleděli, jak kdybych jezdil jinou soutěž. Asi už jsem si holt odvykl 😊. Summa summarum (musel jsem si najít, jak se to píše) to i tak bylo dobrý. Díky.
Shodou okolností jsme pak naší účastí v ČP rozhodli jeho celkové výsledky. Posádce Ačai-Špaček jsme tak sebrali historický úspěch v podobě celkového vítězství a poslali je až na třetí místo. Sorry jako.
Odpolední družstva jsem si moc užil, snad až na velký kolo po rozbíječkách u Lidmaně. V itíku nemám zaznačenou jedinou chybu trati. Černovice v M25 se čtyřma lupama a “56“ šipkama byly masakr, ale nevzpomínám si, že bych tam něco dlouho řešil. Klobouk dolů, jak autor sladil na jeden itík tři itíky a do jedněch míst tři tratě. Když jsem měl trochu čas, tak jsem koukal, co jedou ostatní kategorie a snažil se jim trochu pomoct. Opuštění SM 1 tak například jela jen naše posádka. Holky už byly za tím a zapomněly na to, kluci naopak ještě před tím a tak jsme jim ušetřili čas. Podělali jsme jen dvě věci. Prvně při jízdě třetí nejkratší cestou do kóty 523 jsme schválně objeli strom ze špatné strany, abychom zmátli zde postávající soupeře. No jo, ale z druhé strany byl zákaz vjezdu (navíc se jel už dopoledne). Stejně “mátl“ soupeře i Míra Paulů. A pak jsem zapomněl nahlásit, kde jsme našli 18 tun, přestože jsme o tom dříve mluvili a kluci to tam bohužel měli za 160. Každopádně družstvo šlapalo na jedničku a všichni zaslouží velkou pochvalu. Poprvé jsme vyhráli jako BASK.
U cíle jsem se bavil s mladým Peťou a Mateuszem, jak jsou na tom. Říkali, že už čekají jen nejslabší posádku a nechápali, kde jsou tak dlouho, když jedou to nejlehčí céčko (pro ty co tam nebyli, tak to byla ta nejtěžší a nejdelší část) 😊.
Škoda, že nebyla družstevní zručka, to je vždy velké zpestření. Také podle mě škoda toho již déletrvajícího systému, kdy o výsledku MČR družstev, družstva skoro nerozhodují. Letos se to opět potvrdilo. Družstvo na druhém místě mělo za dopoledne o 180 TB míň, než my celkem. Družstvo na třetím místě o 10 TB. Všechny další družstva už měly jen za dopoledne víc bodů, než my celkem a tak ani teoreticky čistá družstevní část, by jim na vítězství nestačila. Družstevní část dělala bodově na celkovém výsledku 12% (nejlepší družstvo HrMaJiMo) až 27% (Severočeši).
Největší uznání samozřejmě zaslouží Pavel Virl. Postavil všechny etapy a předpokládám, že dělal i dost věcí okolo. Takže díky všem pořadatelům a jemu především.